Давайте, там уже перевзуєтеся. Зараз доїдемо і перевзуєтеся. Чуєте, гупають?
Та хай гупають.
Містечко Вовчанськ за чотири кілометри від російського кордону на Харківщині удруге стало ціллю армії РФ.
Воно пережило окупацію, деокупацію, а нині - знову під загрозою захоплення Росією.
Біля нашої хати, мабуть, з пів кілометра, там уже ідуть бої автоматні.
Пів кілометра у мене від хати. І одразу вже річка Вовча.
По одній стороні вже москалі, а по нашій танки під'їжджають,
відстрілюються і від'їжджають з цієї сторони.
Вовчанськ порівнюють з Бахмутом. Місто обстрілюють з усіх видів озброєнь.
Поруч ось санстанція, будівля санстанції,
повністю знищена КАБом цивільна інфраструктура.
До повномасштабного вторгнення у Вовчанську проживали 17 тисяч мешканців.
Після деокупації - кілька тисяч.
Після початку російського наступу люди почали масово виїжджати,
розповідає волонтер Олександр Гуманюк, який займається евакуацією з прифронтових регіонів.
Як би не називали людей, які там знаходяться - "ждуни", не "ждуни", -
там багато стареньких та не дуже стареньких людей, які такі:
"ЗСУ - топчик, а в мене город".
От у нас парадокс був: до цієї ситуації у нас майже не було заявок на евакуацію - сезон городів.
Ось якось так вони жили.
А тут вже себе не обдуриш і не скажеш собі, що в мене не прилетить.
Тут ти розумієш, що...
Тому це вже страшно навіть для них, звиклих до таких жахливих умов.
Російська армія захопила кілька сіл уздовж кордону
й продовжує просуватися, атакуючи малими групами й розтягуючи лінію фронту.
Місто Вовчанськ поки залишається під контролем України.
Аналітики Інституту вивчення війни відзначають, що наступ РФ на півночі Харківщини
став можливим через вимогу Заходу до України
не застосовувати західну зброю для ударів по території РФ.
Крім того, Росія скористалася затримкою західної допомоги,
браком боєприпасів у ЗСУ і перевагою в особовому складі.
Армії потрібен навчений, сформований, організований особовий склад,
щоб мати змогу застосовувати озброєння.
Це великий виклик для України на додачу до браку боєприпасів і зброї.
Росія користується цим дефіцитом, розтягуючи лінію фронту і зберігаючи ініціативу.
Росіяни не дурні: вони навчаються і використовують недоліки, які є у України.
Відсутність належних оборонних споруд - ще один фактор,
який дозволив росіянам досить швидко просунутися на Харківщині,
нарікають українські військові.
У ЗМІ припускають, що ділянка біля кордону не мінувалася,
аби зробити можливими рейди російських добровольців у Бєлгородську область.
У міноборони пояснили, що будувати фортифікації так близько до кордону неможливо.
Австрійський експерт, полковник Маркус Райснер підтверджує це
і додає, що облаштовувати мінні поля близько до ворога надто небезпечно.
Це означає, що довелося б працювати на відкритій місцевості.
Поле бою - прозоре, під постійним спостереженням дронів.
І це зробило би бійців легкими цілями для FPV-дронів, ФАБів - бомб, які використовують росіяни, або артилерії.
Усі фортифікації мають будуватися до конфлікту або принаймні в тилу.
Безпосередньо на фронті це дуже складно.
Аналітики відзначають, що поки Росія застосовує обмежену живу силу та кількість бронетехніки.
Одна з цілей російської операції на Харківщині, на думку експертів, -
змусити Україну розпорошувати й без того виснажені сили,
аби мати змогу нанести удар на іншій вразливій ділянці.
Нині в них немає достатньо сил, аби штурмувати Вовчанськ і тим паче Харків.
Найбільш імовірно, вони хочуть розвинути наступ навколо Авдіївки.
Там росіяни здійснили прорив біля Очеретиного - ми пам'ятаємо останні новини.
Ідея в тому, аби відволікти українські сили - з огляду на те, що українській армії бракує людей -
для того, аби потім продовжити наступ на Курахове, Селідове і Покровськ,
розрізати навпіл український фронт і зайти в тил українського угрупування
біля Вугледара і Слов'янська-Краматорська.
Ще однією ціллю російської армії може бути витіснення ЗСУ
на 10 кілометрів від кордону і створення так званої "буферної зони".
Це дозволило б РФ зменшити обстріли Бєлгорода і частіше завдавати ударів по Харкову.
Є два можливих сценарії розвитку подій.
Перше - це втілення обіцянки Путіна створити "буферну зону" довкола міста Бєлгород.
До Бєлгородської області здійснювалися рейди російськими добровольцями, які воюють за Україну.
Путін пообіцяв на початку року створити "буферну зону"
і схоже, що нинішні операції здійснюються з такою метою.
Інша можливість - це початок наступу на Харків.
Американські аналітики вважають, що це так. Але це не було б мудрим кроком з боку росіян.
Керівник української розвідки Кирило Буданов застерігає,
що коли ситуація на Харківщині стабілізується,
російська армія також може розпочати наступ на місто Суми.
За оцінкою австрійського аналітика Маркуса Райснера,
так зване північне угруповання армії РФ на кордоні з Харківщиною і Сумщиною
налічує від 50 до 70 тисяч військових.
Цього недостатньо для атаки на обласні центри.
Але російське угруповання відволікає українські сили
і не дає ЗСУ сформувати резерви.
У цих сил є чітка мета.
Її можна розділити на три складові.
По-перше, вони хочуть створити "буферну зону" на північ від Харкова,
що дасть їм можливість для більшого наступу - це друга фаза.
І по-третє, ці сили ставлять Україну у скрутне становище,
тому що в України з'являється ще 200 кілометрів нового фронту
на додачу до вже існуючих 1200 кілометрів.
Це означає, що ресурси, які Україна використовувала протягом останніх тижнів біля Часового Яру,
тепер доведеться розділити, й частину відправити на Харківщину і, можливо, на Суми.
Тим часом у Вовчанську, на одному з напрямків російського наступу,
залишаються кілька сотень місцевих жителів.
Волонтери розповідають, що це здебільшого літні люди,
яким складно пересуватися або нема куди їхати.
Але там у них наступають моменти, коли вже ми не можемо до них приїхати, це найстрашніше.
Коли літня людина мені телефонує, а я чую, як поруч падають артилерійські снаряди.
Він каже мені, де він знаходиться, я розумію по карті, що нас туди не пропустять, і я своїх хлопців туди не відправлю.
І що, можливо, я остання людина, яка розмовляє з ним.
У Києві стверджують, що ситуація на Харківщині стабілізується.
Водночас західні експерти наголошують, що війна наближається до вирішальної фази.
Тоді як Україні бракує техніки і резервів,
останні кадрові перестановки в російському військовому керівництві вказують,
що в Кремлі розраховують на війну на виснаження.