В атаку!
Ці піхотинці ЗСУ відпрацьовують тактику засідки для ворога у лісі.
На тренування у них є ще місяць,
після цього вони знову повернуться на фронт,
де воюють з перших днів повномасштабного вторгнення РФ в Україну.
Там просто, просто кошмар.
Ну, це не така війна, яка була там з 2014 по 2022 рік.
Важко. Ну, важко, але маємо надію, що переможемо.
Олександр один з небагатьох у цій бригаді,
хто ще до 22-го року мав досвід бойових дій - в зоні ООС.
Після кількох років служби у 2020-му він повернувся до цивільного життя.
Завів родину, зайнявся підприємництвом.
Та коли почалася повномасштабна війна, не вагаючись,
пішов у військкомат, щоб знову воювати.
Вдома на нього чекають дружина і донечка,
якій недавно виповнилося три роки.
Два з них вона майже не бачила свого батька.
Я за 2022 рік не був у відпустці.
За 2023 рік я був у відпустці п'ять днів.
У мене в підрозділі є багато хлопців, у яких родини за кордоном.
У них вже є онуки.
Вони їх не бачили.
І не факт, що вони їх побачать.
За словами Олександра, для нього норма про демобілізацію не означає,
що він чи його побратими одразу ж покинуть фронт.
На його думку, чітке розуміння строку служби на передовій в тяжких умовах фронту
лише мотивувало би захисників.
Щоб люди знали: я йду туди з двадцятого року по двадцять п'ятий,
наприклад, все. Якщо я протягну, я повернусь додому.
Поки ти не бачиш, що буде далі, ти починаєш депресувати, тупити.
Прийшов, став, вибачте, але так і є:
стали рабами цієї системи,
тому що ми не можемо зараз собі дозволити прийняти якесь рішення.
Військовий інструктор Максим з позивним "Оса"
- побратим Олександра. Він пішов до війська з початком
повномасштабного вторгнення РФ в Україну.
Каже, за весь час служби не мав повноцінної відпустки.
На думку чоловіка, нині демобілізація вкрай необхідна принаймні для частини бійців.
Зараз у сухопутних військах звичайних,
тобто в Збройних Силах України є деякі бригади,
які як зайшли у 2022-му році на позиції, так вони і не виходять.
Тобто є підрозділи, які вже другий рік стоять,
вони кожен день виконують свої бойові задачі, гинуть їхні побратими.
Тобто там от тим людям однозначно треба відпочивати.
На законодавчому рівні в Україні вже були спроби встановити терміни служби військових ЗСУ.
Особливо гостро це питання постало після повномасштабного вторгнення РФ.
Норма про це була внесена до закону про мобілізацію, який винесли на розгляд парламенту
ще у грудні минулого року.
Відтоді частина про демобілізацію неодноразово редагувалася.
Спершу йшлося про звільнення після 36 місяців служби в ЗСУ
для всіх військовослужбовців за згодою Ставки Головнокомандувача.
Пізніше дію цього положення хотіли звузити до тих,
хто не менше 18-ти місяців провів у зоні бойових дій.
Зрештою 11 квітня закон ухвалили взагалі без норми про демобілізацію і обов'язкову ротацію.
Як пояснили в міноборони - на прохання Генштабу та головнокомандувача Сирського.
Єдиний виняток - залишили положення про звільнення із ЗСУ
за власним бажанням для тих бійців, що пройшли полон.
Вимагаємо чітких термінів служби!
Ранок в урядовому кварталі Києва:
родичі військовослужбовців, які перебувають на фронті з лютого 2022-го,
вимагають не відкладати демобілізацію.
Галина - одна з організаторок акції.
Її чоловік вже понад 15 місяців перебуває на передовій.
Він мені сказав, що "я не можу сидіти,
я не можу бути на місці, я піду служити,
тому що хтось повинен захищати".
Наші чоловіки покарані за патріотизм,
бо вони пішли у військо.
Ми сподівалися на демобілізацію.
Він дуже втомлений. Він вже в свої 29 років сивий!
Парламент зобов'язав уряд протягом восьми місяців
розробити окремі законопроєкти щодо демобілізації та ротації.
Утім, Галина та інші учасниці протесту переконані, що план демобілізації потрібен негайно.
Наша влада нам сказала, що менше 36 місяців не буде.
Окей, ми проковтнули цю гірку пігулку.
Але ми просимо так званих індексів.
Тобто щоб однаково вони служили 36 місяців, люди, які весь час служби у зоні бойових дій
і весь час служби через якусь там певну непридатність, чи це в якомусь, не знаю,
назвемо це, Львів чи Хмельницький.
От ми пропонуємо коефіцієнти: один день перебування в зоні бойових дій щоб рахувався за два дні служби,
один день в окопах на лінії зіткнення - за три дні служби.
Чіткого бачення справедливої формули демобілізації поки що ні в міноборони,
ні в нардепів немає, констатують у правозахисній організації "Принцип".
Ми не вважаємо, що 36 місяців плюс за рішенням Ставки Головнокомандуючого
- це буде добре працювати.
Ми вважали, що військовослужбовці заслуговують на більш складну,
але більш реалістичну і чесну формулу демобілізації,
яка буде враховувати і контекст воєнного стану,
і того, що ми виживаємо, і того, що наша основна ціль
- це перемогти у війні з Росією.
А з іншого боку, дати якусь відповідь на цей запит на справедливість:
чому два роки воюють одні і ті самі?
У нас що, населення України закінчилося?
Їх не можуть замінити інші?
На думку політолога Володимира Фесенка,
ще одна причина відкладеного питання про демобілізацію
- це неможливість провести звільнення бійців або ротації без ослаблення Сил оборони.
Резервів у ЗСУ для заміни наразі недостатньо.
І це визнають теж у Генштабі.
Але найголовніша причина - вже є інформація військової розвідки,
Росія готує на найближчі півтора місяці нову хвилю мобілізації.
Не менше 300 тисяч людей.
Ну і ще 150 тисяч - це призов.
І, можливо, ще буде одна хвиля масової мобілізації восени.
У цих умовах іти на демобілізацію в ЗСУ - це самогубство.
Ми самі себе можемо роззброїти.
Нинішні загрози усвідомлюють і бійці ЗСУ, з якими під час підготовки до виїзду на фронт спілкувалася DW.
Ну, надія на те, що я піду в запас, відпочину на півроку - цього точно не буде.
Ті, хто розбираються в тому, ну, хоча б служать більше кількох років,
вони розуміють, що це нереально.
Ну, це можна зробити, так.
Але це треба купу ресурсів задіяти, купу людей,
це треба купу навчальних центрів.
Ви жартуєте! Не буде такого!
Тебе демобілізують, якщо буде така можливість.
А хто вам сказав, що ворог нам дасть таку можливість?
Треба бути готовим, готуватися до гіршого.
Я готовий. Треба буде п'ять років - буду битися п'ять років. Головна задача - залишитися живим.
Тому що основне правило, яке я стараюсь людям доводити:
ми сюди прийшли вбивати за Україну, а не вмирати за неї.
Великі сповідання бійців на передовій наразі
- на набір умотивованих новобранців і якісне поповнення у бригадах.
Щоправда, на думку Олександра, момент уже дещо втрачено.
Якби вони проводили якийсь рекрутинг на початку,
коли дуже багато було людей, які хотіли щось робити,
знімали б старих пердунів, які не вміють і не знають того,
що знають зараз солдати. А зараз виходить така фігня,
що, як би сказати, ми всі рівні, але є рівніші.
Особи, "наближені до імператора", ну, комусь можна більше…
Ну, типу, це ж теж несправедливо. І люди це все бачать!
Або ми всі однакові, або якого біса?! За що ми воюємо?
Олександр переконаний: ті, хто досі вагається, чи вступати до лав ЗСУ,
будуть більш рішучими, коли теж матимуть
чіткіше розуміння про терміни служби.
Слава Україні! Героям Слава!