Ці тварини мають покращити самопочуття військових -
і їм це вдається.
Це Аметист. Він дуже добрий, лагідний, не кусається.
Анна Бураго - засновниця реабілітаційного центру "Спіріт",
який пропонує лікування кіньми дітям та людям
з обмеженими можливостями.
Нині більшість пацієнтів - військові.
Я так розумію, що коли довіряєш тварині,
вона довіряє тобі. І немає одразу такого страху.
Якби він хотів мене вкусити, то давно б вже вкусив.
А так він тільки балується.
Олександр щойно закінчив базову армійську підготовку.
Незабаром йому доведеться залишити свій дім
і родину та піти на фронт.
Завдяки сеансам з тваринами він
зміг позбутися тривожності.
- Відчули себе, відчули, як рухається кінь.
- А я релаксую… - А ви не поспішайте!
Руки поклали на ноги!
Відчуваємо, як рухається кінь, які у нього коливання.
Руки на пояс.
Концентруємо свою увагу на не найгарнішій гриві,
яку ви бачили, а на собі.
Коли ми почали їздити, одразу відчуття,
що начебто зараз впадеш,
а потім, коли вже спіймав рівновагу,
тоді вже ти рухаєшся з ним в один ритм і
тоді воно вже пропало.
Можна було вже руки відпускати.
Тому що ти вже відчував, як він рухається,
ти з ним потрапляєш у такт, і вже ніякого страху не було.
Доведено, що коні заспокійливо впливають на людей.
Упевнений і спокійний кінь може значно
покращити настрій свого вершника.
Це дарує людині відчуття щастя,
коли людина перебуває в просторі тут і зараз.
Коли вона може відчувати, дихати,
бачити і сприймати ту реальність, як вона є,
а не нагадану, накручену.
За словами Анни, в неї було вже чимало різних груп:
і з депресивними, і навіть з агресивними станами.
Але саме ця група найбільше потерпала від
почуття страху і постійної тривоги.
Вони тільки могли розмовляти про те, як все буде
не так і як вони звідти не повернуться.
Тобто морального духу тут не було, взагалі не було.
І я як психотерапевт розуміла, що я зможу зробити
за 20 хвилин? У нас майже година пішла,
але все одно я тільки їх вислухала,
і змогла переключити увагу, і просто це прибрати,
і дати щось нове, і заповнити мозок чимось новим -
новими яскравими враженнями,
які повністю перекриють те, що є.
І це стабілізація психики.
Тут, у психіатричній лікарні імені Павлова,
терапевти намагаються допомогти тим,
хто потерпає від пережитого. Багато хто страждає
від струсу мозку та посттравматичного стресового розладу.
Сон триває годину, дві, три.
Це постійні флешбеки - згадування того, що відбувалося.
Це знижений настрій, це емоційні коливання настрою,
це тривожні стани.
Фізичні вправи дуже допомагають, каже Ігор Дубінін.
Він проводить програму реабілітації для військових.
Програма покликана допомогти солдатам повернутися
до своїх підрозділів за кілька тижнів.
Також є зоотерапія з екзотичними тваринами.
- Який ефект від цих тварин для пацієнтів?
- Вам приємно? Вам цікаво?
- Так.
- От і такий ефект. Де ви таке побачите!?
- А як це допомагає комусь з ПТСР?
- Звичайно, це контакт. І це теж терапія.
Доказовий напрямок реабілітації.
Не кожен може впоратися. Олег був серед тих,
хто захищав "Азовсталь" у Маріуполі.
Він навіть спілкувався з британським
телеканалом під час облоги.
Коли російські війська захопили завод, його взяли у полон.
Катували… Били по нозі і так далі…
Одного разу вони прийшли до нас із собакою…
І собака на нас напав.
Минуло 12 місяців, перш ніж Олега вдалося
звільнити і він зміг повернутися додому.
Перші кілька тижнів було все дуже добре.
У мене був піднесений настрій. Такий адреналін від того,
що я повернувся додому, що я бачу свою дружину,
що я бачу свою родину, своїх друзів.
Але це піднесення тривало недовго.
Я можу вам сказати, що нині є лише депресія.
Я не знаю, як пояснити… Це депресія та ПТСР -
все в одному. Якось так…
Дружині, каже Олег, теж боляче.
Він уже не той чоловік, за якого вона колись вийшла заміж.
Але поділитися з терапевтом тим, через що він пройшов,
допомагає. Він також приймає ліки.
Тепер я іноді можу спати. Але нічні кошмари…
Вони все ще у мені. Ці жахи повертаються.
Почуття провини, тривога, панічні атаки -
лише деякі з симптомів, від яких потерпають
багато українських воїнів. Спеціалістів на всіх не вистачає.
Війна нас застала 24 лютого і більшість лікарів,
скажімо так, експрес-методом готувалися,
експрес-методом входили у фазу цієї війни.
І загалом, і лікарі в тому числі. Але навчаємося швидко,
навчаємося ефективно для того,
щоб надавати комплексну допомогу: і допомогу
відновлення, і психіатричний та
психологічний супровід надаємо.
Ці військові знають, що хтось із них не повернеться
з фронту, а багато тих, хто повернеться,
зміняться назавжди. Однак тут вони
запасаються теплими спогадами,
щоб взяти їх із собою на фронт.