У травні 2024 року збігає 5-річний термін повноважень
президента України Володимира Зеленського з дня його інавгурації.
І вже ширяться різні думки з приводу того, чи залишиться він легітимним після цієї дати?
Чи може його обов’язки виконувати голова Верховної Ради?
І чи можна провести президентські вибори під час війни?
Конституція України передбачає, що президент
здійснює свої повноваження до вступу на посаду новообраного президента.
Такий принцип неперервності здійснення державної влади
закладений у кількох статтях, кажуть експерти з конституційного права.
Відносно парламенту - це 90 стаття,
відносно президента - це стаття 108, частина 1.
Я буквально, можливо, і процитую частину: Президент України
здійснює повноваження до вступу на пост новообраного президента України.
Тобто це означає, що зі спливом п'ятирічного строку з часу інавгурації
автоматично повноваження президента не припиняється.
Вони припиняться лише після інавгурації нового президента,
тобто новообраного президента,
але цей новообраний президент з'явиться лише після виборів.
А вибори будуть лише після закінчення дії воєнного стану.
Що це означає? Що президент Зеленський не втратить
легітимність після 20 травня 2024 року.
І тут не може бути різночитань, каже Олександр Москалюк.
Є спекуляції щодо того, що, наприклад, повноваження президента
може виконувати голова Верховної Ради України.
Але нюанс полягає в тому, що голова Верховної Ради України
виконує повноваження президента лише у випадку,
коли президент достроково припинив свої повноваження.
Саме наголошую - достроково.
І Конституція встановлює ці випадки: це в разі смерті, в разі імпічменту,
за станом здоров'я або в разі відставки.
Усіх цих чотирьох підстав на сьогоднішній день немає.
Крім того, закон каже, що під час воєнного стану
заборонено проводити загальнодержавні чи місцеві вибори.
Так само як не можна вносити зміни до Конституції,
проводити референдуми і масові зібрання.
Під час воєнного стану обмежуються окремі конституційні права і свободи,
зокрема право обирати і бути обраним,
право на свободу думки і слова,
право на мирні зібрання, право на свободу пересування,
вільний вибір місця проживання.
Все це разом унеможливлює проведення виборів як таких.
Чому? Тому що неможливо гарантувати принцип загального виборчого права,
принцип вільних виборів.
Хоча б, наприклад, ці два з п'яти конституційних принципів,
їх неможливо реалізувати.
Якщо неможливо реалізувати принципи виборчого права,
то сам процес не можна вважати виборчим як таким.
Вибори, вони що передбачають?
Вони передбачають конкуренцію,
можливість здійснення повноцінної виборчої кампанії
і можливість доступу до процесу виборів різних учасників
цих виборчих правовідносин, ну і в тому числі громадян.
Нині ми цього не можемо забезпечити.
Але навіть якби вибори були дозволені,
велика частина українців просто не змогла би взяти у них участь -
зокрема громадяни України на тимчасово окупованих територіях
та військові в зоні бойових дій.
А саме проведення виборів було б дуже небезпечним через ракетні атаки РФ.
Хоча у світовій історії є випадки, коли вибори проводили під час воєнного стану.
Ну, наприклад, в Афганістані проводилися вибори,
в Іраку, але тут треба ж пам'ятати про те,
що коли ці вибори проводилися там, в цих державах,
по-перше, траплялися терористичні акти на виборчих дільницях.
По-друге, все-таки війна носила інший характер.
Тобто не було ракетних ударів.
Ми зараз, наприклад, перебуваємо в умовах постійних ракетних ударів.
Як можна спробувати реалізувати варіант проведення виборів?
Приклад США цікавий, але він не враховує два чинники.
По-перше, події Другої світової відбувалися до стандартів, які з'явилися у світі:
Міжнародний пакт про громадянські і політичні права,
Європейська конвенція 1950 року про основоположні права і свободи.
Це перший момент. Другий момент.
США не входять в систему гарантій європейських,
континентальних гарантій дотримання прав і свобод людини.
І третій момент. Практика часів Другої світової війни
була різноманітна.
Я наведу приклад Сполученого королівства.
У них в 1935 році відбулися парламентські вибори до Палати громад,
нижньої палати парламенту.
І наступні вибори мали бути в 1940 році.
Однак в 1939 році вони вступили в Другу світову війну,
і вибори до Палати громад відбулися аж у 1945 році.
Тобто у них було довге скликання парламенту протягом 10 років.
Так само і в українській історії, але в мирний час,
попередні президенти також мали довші каденції,
поки їх не заміняли на посаді наступники.
Наприклад, перша каденція другого президента Леоніда Кучми
замість рівно п'яти років тривала п'ять років і чотири місяці.
Друга каденція Леоніда Кучми тривала п'ять років і два місяці.
Єдина каденція Віктора Ющенка тривала п'ять років і один місяць.
Ми бачимо те, що не можна в жодному разі абсолютизувати
оцей п'ятирічний строк повноважень.
І це от такий дуже важливий момент.
Щоб позбутися неоднозначних тлумачень,
експерти радять звернутися до Конституційного Суду
і попросити розтлумачити окремі статті Конституції України,
зокрема 106-ту, за якою президент не може передавати
свої повноваження іншим особам чи органам,
108-му про неперервність влади президента
і 64-ту - про обмеження конституційних прав і свобод
в умовах воєнного або надзвичайного стану.
Утім, такого звернення до Конституційного суду поки не було.
Лише офіційне тлумачення Конституційного суду
стає обов'язковим для всіх без винятку інститутів влади в Україні.
І таке тлумачення покладе край будь-якій дискусії на цю тему, що це дуже важливо.
На захист цієї інституції я хочу сказати те,
що не вина Конституційного суду, що цього рішення немає.
Бо суд з власної ініціативи не має права,
йому заборонено з власної ініціативи розглядати будь-які питання.
Для нього має бути звернення уповноважених суб'єктів.
Наприклад, президента, не менш ніж 45 нардепів, Кабміну,
Верховного суду, уповноваженого з прав людини.
Наративи про нелегітимність президента після 20 травня
можуть підривати довіру до влади як всередині суспільства,
так і на міжнародному рівні, кажуть експерти.
Ця дискусія може перекинутися на міжнародні майданчики,
на міжнародні інституції, ООН, ОБСЄ,
в парламенти держав наших іноземних партнерів,
наприклад, Конгрес Сполучених Штатів.
Це може бути темою передвиборної кампанії у Сполучених Штатах.
Я цього теж не виключаю.
І Україну можуть звинувачувати начебто в узурпації влади.
І це дуже небезпечна річ.
Якщо нас почнуть звинувачувати в такому,
це означає, сказавши А, вони зможуть сказати Б,
не давати Україні необхідне озброєння,
необхідні кошти для того, щоб ми дійсно могли чинити опір Російській Федерації.
Тому це є дійсно ризики, які треба враховувати.
Раніше у США та ПАРЄ наполягали на необхідності
проведення виборів в Україні під час війни.
Утім Зеленський заявив, що для цього потрібні зміни до законодавства,
5 мільярдів на проведення виборів і спостерігачі навіть в окопах.
Скільки продовжуватиметься каденція Зеленського - передбачити важко.
Утім, поки є довіра суспільства, президент залишається легітимним, вважають експерти.
Поки що ми можемо говорити, що легітимність президента не вичерпана.
Що таке легітимність? Це довіра певної кількості суспільства
до очільника держави в конкретному випадку.
Немає ще нам підстав говорити про те, що цей поріг легітимності,
от він вважається там десь приблизно 20-30 відсотків -
це нормальний показник легітимності для президента в демократичній країні.
От він ще не подоланий в негативному сенсі.
Та й країна, зазначають опитані DW експерти,
не може опинитися в ситуації владного вакууму
ще й під час активних бойових дій.