Казвам се Шимон.
Тази година навършвам 29 години.
Скоро ще стана на 30 и работя като бариста в кафене Spoleczna.
Spoleczna Cafe означава на полски "социално кафене ".
Това е уникален проект в Краков.
В кафенето работят хора със синдром на Даун.
За кого е това хубаво кафе?
Кафенето, което празнува своята първа годишнина, се превърна в
малка сензация в Полша.
То има почти 9000 последователи в социалните мрежи.
В рамките на инициативата петима възрастни със синдром на Даун са
получили възможност да работят в него.
Опитваме се да покажем, че нашите деца, нашите служители могат и
трябва да говорят за това колко е важно да имат работа.
Много родители не вярват, че децата им са способни на това, че ще могат
да се справят с работата.
До голяма степен хората с увреждания са невидими в полското общество.
След като завършат училище, много от тях живеят с родителите си и
имат малко занимания извън дома.
Истории като тази на Шимон са рядкост.
Работата ми носи щастие и радост, когато виждам хората да идват, след
като отворим в десет часа.
Шимон работи в кафенето, откакто то съществува, тоест вече една година.
Преди пандемията от Ковид е работил в хотел.
Участвал е и в телевизионно предаване.
Сега това кафене е най-важното място за него.
Преди мислехме, че хората със синдром на Даун изобщо няма да
могат да съществуват без родителите си.
Синът ми сега е независим, придвижва се сам из целия град.
Пътува с влак и до други градове посещава свои приятели в цяла
Полша, което разшири много хоризонта му.
Вече има оформено чувство за свобода и независимост.
Кафенето е създадено от социалното предприятие "Spoleczna 21 ", което
има и камион за храна, продаващ белгийски пържени картофи
през летния сезон.
И двете инициативи помагат на хора с увреждания.
Казвам се Джулия.
Казвам се Джулия. Живея в Краков. На 26 години съм.
Обичам да правя кафе.
Нито едно от тях не е твърде сложно за приготвяне.
Обичам да приготвям всички от тях.
От година или две се каня да дойда.
Срещнах се с мои приятели и им предложих да дойдем и сега сме тук.
Пием кафе, разговаряме, прекарваме си чудесно.
Служителите имат най-различни отговорности.
Едни правят сладкиши, други - кафе, трети обслужват клиентите.
Работят по три часа и половина на ден.
Това, че имат работа, изглежда ги кара да мечтаят за големи неща.
Най-голямата ми мечта е да отида в Америка и да стана китарист.
Тази вечер Шимон ще отиде на опера за първи път в живота си.
Затова си е сложил вратовръзка.
В Полша живеят 60 000 души със синдром на Даун.
Кафене Spoleczna е едно от общо само три места в цялата страна,
където могат да работят и хора с увреждания.
А работата им дава друг поглед към живота.