Скандальне інтерв'ю, яке Путін дав американському журналісту Такеру Карлсону,
викликало жорстку критику на Заході.
На думку європейських спостерігачів,
Кремлю вкрай важливо було продемонструвати, що на Заході ще є ті,
хто готовий слухати аргументи російської сторони.
Так, наявність такого журналіста, як Такер Карлсон,
який насправді не сприймає загальноприйняту інтерпретацію того,
що відбувається за останні два, вісім чи десять років,
маючи тут таку людину, яка готова слухати Путіна,
а не кинути йому виклик, було подарунком російському керівництву.
І тому до нього так приязно поставилися російські ЗМІ та російська політична сцена.
Такер Карлсон не лише надав Путіну трибуну,
а міг виконати й більш делікатні доручення, що залишилися за кадром,
вважають незалежні російські експерти.
Карлсон дуже близький друг Дональда Трампа.
Подейкують навіть про те, що він, можливо, балотуватиметься у віцепрезиденти
або що йому принаймні буде довірено якусь дуже високу посаду в адміністрації Трампа,
якщо така адміністрація буде.
Імовірно, Карлсон був, крім усього іншого, ще й дипломатичним посланцем.
Тобто він передав щось від Трампа Путіну
і щось від Путіна Трампу, оскільки комунікація між ними,
звісно, вкрай ускладнена. Це дуже складно зараз зробити. А ось через Карлсона - можна.
У листопаді 2023 року Дональд Трамп публічно заявив,
що розглядає Такера Карлсона як потенційного радника.
У самому інтерв'ю Трамп також згадується.
Розповідаючи про свої добрі стосунки з Бушем,
Путін зазначив, що такі ж особисті стосунки у нього були й з Трампом.
Головне, що Путіна почують на Заході - саме так прессекретар російського президента Пєсков прокоментував інтерв'ю.
Утім, опитані DW експерти сходяться на думці,
що чергове інтерв'ю Путіна вийшло нудним і непереконливим.
Таку оцінку, зокрема, йому дали в Єврокомісії.
Ми не побачили нічого нового в інтерв'ю Путіна.
Він повторив стару брехню, спотворення та маніпуляції
і продемонстрував велику ворожість до Заходу - це все не нове.
В інтерв'ю Путін вкотре висунув вимогу до Заходу
- "припинити постачання озброєнь" Україні.
Ця тема, судячи з усього, піднімалася не випадково.
Інтерв'ю Путіна збіглося з напруженими дебатами у Сенаті США
щодо надання допомоги Україні, Ізраїлю та Тайваню.
7 лютого республіканці заблокували відповідний законопроєкт.
Путін дивиться на це і бачить, що Україна стала політичним пінг-понгом у Вашингтоні,
бачить, що єдність, яка була між США та Європою, може зруйнуватися через це,
як Україна знову опинилася втягнутою у внутрішню політику США.
Однак, попри конфлікт республіканців і демократів,
8 лютого законопроєкт про військову допомогу таки пройшов перше голосування в Сенаті.
Тоді у США з візитом перебував канцлер Німеччини Олаф Шольц.
Він закликав американських законодавців підтримати законопроєкт
і в другому читанні, нагадавши, що стоїть на кону.
Коли ми побачили це абсурдне інтерв'ю, яке Путін дав нещодавно, це ще раз підтвердило наше усвідомлення того,
що він завжди говорить багато неправди про історію цієї війни.
Дуже легко зрозуміти, чому він це робить - він хоче загарбати частину території своїх сусідів.
Це просто імперіалізм.
У Брюсселі зазначили, що заяви Путіна лише оголюють його нещирі наміри.
Путін вкотре продемонстрував, що він не зацікавлений у справжніх і значущих кроках до миру.
Він сказав, що Росія боротиметься за свої інтереси до кінця.
Якби Путін справді хотів боротися за інтереси своєї країни та російського народу,
він мав би почати з негайного та безумовного виведення своїх сил
та військової техніки з усієї території України в межах її міжнародно визнаних кордонів.
Існує також думка, що інтерв'ю загалом було орієнтоване не стільки на закордонну аудиторію,
скільки на внутрішню.
З одного боку - аби показати росіянам напередодні виборів,
що в Кремлі нібито не рвуть із Заходом,
а навпаки намагаються вибудувати діалог.
А з іншого - це спроба відволікти ту частину російської аудиторії,
яка розчарована зняттям з виборів Бориса Надєждіна.
Щоб розібратися з Пригожиним, доводиться залучати зовнішнього антикризового менеджера в особі Лукашенка.
А тепер для того, щоб упоратися з Надєждіним,
доводиться залучати Карлсона.
Вкрай неефективна система функціонує.
На думку експертів, постійні довгі відсилки Путіна до минулого у відповідях
на питання про війну в Україні
- це лише окозамилювання.
Бо судячи з усього, навіть сам Путін дати адекватне пояснення тому,
що відбувається, не може, кажуть експерти.